Det är gjort. Hon är vår.
TRETTON DAGAR TIDIGARE
Syd. Syd?
Sitt.
Jaha... Han är tillbaka.
I morse. Han ser fräsch ut.
Det gör de alltid. Våra män.
Med allt sitt in och ut, in, ut.
Allt viktigt de måste göra.
"Världen räddar inte sig själv." Och sen ger de sig av.
En dag, en månad...
Ett år.
För evigt.
Amiral Fukyama undrar om du kan återgå i tjänst. Vi behöver dig...
Det är så de kontrollerar oss. Deras frånvaro...
distraherar oss från våra liv. Det som betyder nåt.
- Jag vet inte riktigt vad du... - Det är aldrig deras fel. Våra män.
Gud förbjude att vi skulle känna nåt om det.
Vad har de för val?
Ödet kallar.
Vilka satmaror vore vi inte om vi stod i deras väg?
Vet du vilka de sorgligaste orden i engelska språket är?
"Ledig tomt."
Jag vet inte varför. Ledig tomt...
- Det var inte så inbjudande. - Upp med dig.
Sockergrynet, jag blir förvirrad... Det här är inte du.
Hur kan du veta det? Vart åkte du den här gången?
Den här sortens belysning...
Minns du det där hustaket i Bombay?
Det heter Mumbai nu. En av många förändringar sen du försvann.
Tätt omslingrade, stjärnorna ovanför...
- En viskad dröm. - Du lämnade mig.
- Jag kommer alltid tillbaka. - Flickan är borta.
Nej, det är hon inte. Titta...
Jag var orolig för när du skulle komma tillbaka...
om du skulle... komma tillbaka.
Alla de där åren... Gjorde de mig oigenkännlig?
Vad är år? Blott resor runt solen.
Vi måste snart ge oss av.
- Och vart ska vi? - Leta reda på munken.
Minns du? Le moine qui garde.
Har du sett honom? Munken från Mi-Go-orden?
Är han här... på Division 3?
Det är bara han som vet var kroppen är gömd.
Ja, jag minns nu.
Munken.
Du borde ha bränt den.
Hur menar du?
Då hade jag inte fastnat i den där iskuben.
Jag var fortfarande bunden till min kroppsliga form-
-men om du bara hade bränt mig...
Bränt dig...
Då kunde jag ha rört mig genom ett kosmiskt fält av olika dimensioner.
Det hade varit underbart.
Och jag, då? Vi?
Du kunde ha hängt med till det okända-
-där det verkligt häftiga sker.
"Hängt med?"
Var det fel ordval? "Följt med."
Ja, följt med.
Det fanns en tid...
när du följde med mig överallt.
Ja. Ja, det fanns det.
Och vart ledde det mig?
Saker och ting...
De har förändrats mellan oss, eller hur?
Ja. Det har de.
Ny symptomvarning: En växande känsla av upprördhet.
Allvarligt talat, Melanie. När ska du komma tillbaka?
Har du nånsin undrat om allt det här bara är en dröm?
- Vad då? - Livet. Världen.
Hur vet jag ens om du är verklig?
Hur vet du?
- Jag är verklig. - Hur vet du det?
När jag slår folk ramlar de omkull.
Orsak och verkan.
Fast de kanske inte heller är verkliga.
Allt det här kanske bara är en fantasi i hans huvud.
- Vems huvud? - Carys. Din andra hälft.
Tänk efter. Du kanske inte ens är här nu.
Du är bara hans fantasi, som om...
Innerst inne längtar han efter att vara en stark, sensuell ung kvinna.
Jag säger att du är hans vanföreställning.
Nu går jag. Du börjar bli virrig.
Nej, nej! Eller så är han kanske din fantasi.
Din fantasi, din längtan efter auktoritet.
Den Cary du tror att du känner kanske inte finns.
Kanske... är han din vanföreställning.
Skärp dig.
Skärp dig...
Verkligheten är ett val.
Vem sa så? Det var någon...
Sluta prata så konstigt. Det du säger hänger inte ihop.
- Jag har varit gift... - Ja, med Oliver. Vi har träffats.
Har ni det? Visst är han stilig?
I tjugoett år levde han i en iskub.
- Låter inte det härligt? - Nej.
Jag tycker att det låter underbart.
En iskub byggd för två
Vi borde återvända dit. Det sa jag till honom.
Han sa: "Vad händer då med världen?" Då slog det mig.
Under alla år har jag varit så inställd på att rädda världen-
- att jag missade det viktigaste faktumet av alla...
Så du tvingar mig att fråga? Vad är det?
Det finns ingen värld att rädda.
Allt finns i mitt huvud.
Cary, har du...?
Jag såg det.
Vad var det? Ska vi...?
- Lägga vapnet i bilen, köra bilen. - Vart då?
Den blå bläckfisken.
Hur kan vi se det?
Det här gör inte ont.
Ett implantat. När jag mötte David planterade han bilderna i huvudet.
- Varför då? - Jag tror att han har en plan.
Håll utkik.
Skynda dig...
Allt vi behöver är en blå...
- Jag kör! - När lärde du dig att köra?
Hur svårt kan det vara?
Buenas tardes, slynor!
- Är du nya Barbara? - Nej, jag är nya Janine.
- Vem är Janine? - Hon var den nya Barbara.
- Vad hände med henne? - Hon blev nyckelpiga och flög iväg.
Det är jag som är Lenny, förresten.
Schyst.
Cornflake-tjejen...
Coolt...
- Jag gillar dina ögon. - Tack. De är nya.
- Hallå där... - Hej...
- Inte sant... - Sant.
- Inte sant. - Sant!
Vakna, pundare, drottningen är tillbaka!
Vår fru av glaserade frukostflingor!
Hon är den stora baddaren! Leksaken och godsaken!
Det är Lenny... Nånting!
Ta-da...
- Vi borde ställa till med fest. - Ni har redan fest.
Jag menar en riktig fest. Fattar du?
- Är du med? - Ja.
Var det så här du gjorde?
- Med David? - Jävlar...
Skrämde du honom när han sov?
Jag är... inte helt säker...
Jag var mer som en Halloweenmask.
- Ledsen för... - Ja?
Det är en fin kropp.
Mycket hälsosammare än den jag hade.
Ska du...? Kommer det här bara att hända nu?
- Du kan ge mig min kropp tillbaka. - Ja, jag...
vet inte hur man gör det.
- Hjälper det att skylla ifrån sig? - Nej.
Då ska jag förklara läget, syster.
Om du ska vara med mig får du se mycket obehagligheter.
Det jag gjorde med nya Janine där är rena barnkalaset-
- jämfört med Caligula-skiten jag har planerat.
Det var flera år sen jag släppte loss, i och med sjukhuset och...
så... du förstår.
Spänn fast dig.
Eller så går du härifrån.
RIP - vila i frid.
Det kanske är bättre på sikt.
Är du en god människa?
Du skojar, eller hur?
- Är du en god människa? - Jag är inte den sämsta.
- Är du en god människa? - Inte den bästa.
- Är du en god människa? - Hur så? Jag har ingen betydelse.
- Är du en god människa? - Håll käften. Sluta.
Håll käften!
- Ers Majestät. Vem pratade ni med? - Ingen.
Ingen. Jag övade bara på min monolog i skolpjäsen.
- Jag var med i en pjäs en gång. - Jaså?
Jag väntade på nån.
I hela pjäsen gjorde vi inget annat än att vänta.
- Dök han upp? - Nej.
Män...
- Vad gör vi nu? - Lägger väskan i kofferten och drar.
Den här planen suger.
Det ligger ett vapen där som vi kan använda.
Det är inte vårt jobb. Vi ska bara leverera det.
- Till vem då? - Jag vet inte. Vi får lita på David.
- Jag vill inte. - Jag vet.
- Det är en dum plan. - Det är ingen fara.
Vi åker tillbaka till labbet så kanske han kontaktar oss igen.
Är du törstig? Jag är törstig.
Va...?
Tänk efter. Livet kan bara förstås baklänges-
-men det måste levas framlänges!
- Så sant som det är sagt. - Det var ett citat. Vem sa det?
- Du? - Nej, ursprungligen!
- Du? - Glöm det.
Fast gör aldrig det...
Har ni nånsin sett en elektrisk bläckfisk?
En gång - men jag höll mig på avstånd.
Var nånstans?
- När? - Var?
Vänta. Sa du bläckfisk?
Jag tänkte på ozelot...
Mardröm?
När man går med Herren så går Herren med dig.
I alla mina drömmar, så länge jag kan minnas...
var jag aldrig mig själv.
Nu är jag bara mig själv i drömmar. Är inte det märkligt?
Jag är ledsen.
Det är jag verkligen.
Nej, det är du inte.
- Vad vill du mig? - Gör som du blir tillsagd.
- Av vem? - Av mig.
David. Han väntar.
- Han behöver dig. - Till vad? Jag förstår inte.
Den elektriska bläckfisken.
Har du också sett den? Den är...
Jag gissar på Helsingfors. Eller Stockholm. Vilket ligger i Schweiz?
Är du beredd att göra vad som krävs?
För David?
Visst.
- Du älskar honom. - Var inte fånig.
Som blomman älskar biet.
Behöver han verkligen mig? Hur är det med... Vad heter hon...?
Fröken Perfekt? Sydney?
- Hon kan inte göra det du kan. - Amen, syster!
- Lenore? - Okej.
Visst, om han behöver mig... Vilket som.
- Jag håller på och återhämtar mig. - Lenore...
Varken Helsingfors eller Stockholm ligger i Schweiz.
Ers Majestät?
Vi ska få en liten prins.
- Har de vaniljläsk? - Förmodligen inte.
- Vad är det? - Ingenting...
Jo, jag är orolig för Melanie.
- Hon har inte varit sig själv. - En bedragare?
Nej, hon har bara verkat så blå.
- Som färgen? - Nej, nedstämd eller melankolisk.
Varför sa du då "blå"?
Man säger så.
Som att man har för mycket tid att göra av med...
Nej, nu kommer vi bort från ämnet.
I Melanies fall kanske det är ett symptom på ensamhet.
- Hon är omgiven av folk. - Sant, men...
en människa i en folkmassa kan ändå känna sig ensam.
- Fast det är de inte. - Jo, faktiskt.
Okej...
Jag kommer att dö.
- Va? - En vacker dag.
Jag börjar bli gammal.
Då kommer du att bli ensam som Melanie.
- Du kommer inte att dö. - Inte?
Jag skulle hugga döden två gånger i hjärtat innan han får dig.
Förvisso en osannolik och...
ganska motbjudande bild...
men likväl trösterik.
- Är det där...? - Det verkar så.
Är det nån där ute?
Ursäkta mig?
Hallå?
- Jävlar... - Det är ingen fara.
Jag satte en spårsändare på vapnet så att vi kan följa det.
Ja. Ja, han är här. Han har pratat med henne.
- Är du säker? - Ja, jag är säker.
Du skulle ha hört det.
Skrikandet. Det hördes överallt i byggnaden.
Om han är verklig, vilket han inte är - men om han är det...
Då tror jag att du har krossat honom.
Hämnd... Vad tror du att han vill?
Nån sorts plan...
Slita ur dina ögon, sina ögon...
Det var ett brev till henne. Flickan. Han skrev ett brev...
men han gav sig av ensam. Han kommer ensam.
Ja! Ja, jag är säker!
Om jag existerar, då är det helt säkert.
Jag vill också komma. Nu. Nu!
Lovar du? Bara en sak till...
Våld. Varför slutar det alltid med våld?
Översättning: Joakim Sandström www.sdimedia.com